OBSAH:

ÚVOD  										1

ČLOVĚK A PRŮMYSL 								5
I.   Vztah člověka, průmyslu a udržitelného rozvoje           	5
II.  Nadnárodní korporace, střední a malé podniky 			8
III. Nástroje pro sledování udržitelnosti v průmyslu 		10
IV. Věda 										10

CHEMIZACE A MY - OBČANÉ 						11
I.	Výchozí stav									11
II.	Principy změny výchozího stavu 					11

ENERGETICKÁ POLITIKA A ČISTÉ ENERGIE 				15
i.   Cíle a potřeby 								15
II.  Způsob výroby 								15
III. Spotřeba energie 								16
IV. Cena energie 									17
V.  Zdroje energie  								17

PŘÍLOHA 										19
Odkazy 										19
Program odborné diskuse 							21
Účastníci diskuse								22		

Úvod

     Ústav pro ekopolitiku, o.p.s. je nestátní nezisková organizace, jejímž hlavním posláním je rozvíjení a praktické uplatňování myšlenek a principů udržitelného rozvoje - konceptu, který umožňuje sladit uspokojování lidských potřeb a hospodářskou prosperitu s ohleduplností k životnímu prostředí. Mezisektorové prosazování udržitelného rozvoje a zejména úspěšné dokončení institucionalizace udržitelného rozvoje v České republice považujeme za velmi důležité.

     Poprvé byl udržitelný rozvoj deklarován jako hlavní princip rozvoje lidstva a veřejný zájem globálního charakteru na Konferenci OSN o životním prostředí a rozvoji (UNCED, Rio de Janeiro) v roce 1992. Hlavním výstupem Konference se stala Agenda 21, která je de facto návodem pro implementaci udržitelného rozvoje s cílem dosáhnout rovnováhy ekonomického, sociálního a environmentálního vývoje na místní, regionální, národní i globální úrovni. Agenda 21 se stala závaznou také pro Českou republiku.

     Česká republika se dále jako členský stát OSN a OECD se zavázala plnit závazky, které pro ni vyplývají ze smluv, které se věnují problematice udržitelného rozvoje. Zároveň ČR patří mezi státy usilující o vstup do Evropské unie, a proto je jednou z jejích priorit sladění práva a politik ČR s právem a politikou Evropské unie, která problematice udržitelné věnuje rovněž svou pozornost.

    Doposud ČR nemá zpracovánu vlastní strategii udržitelného rozvoje. Nicméně od roku 1998 patří udržitelný rozvoj opakovaně mezi vládní priority. V roce 2000 byla zřízena Rada pro udržitelný rozvoj, ne však jako orgán na úrovni vlády, ale jako poradní orgán ministra životního prostředí. V tomto svém postavení byla chápána jako resortní záležitost Ministerstva životního prostředí ČR, přestože byla složena i z pracovníků jiných oborů a představitelů různých zájmových skupin. V letech 2001 a 2002 vznikly postupně dva návrhy strategií udržitelného rozvoje ČR. Oba však nezískaly patřičný konsensus, aby byly předloženy vládě ke schválení. Největší chybou byla nedostatečná spolupráce s odborníky z ekonomické a sociální oblasti.

    Teprve Světový summit o udržitelném rozvoji v Johannesburgu přinesl kvalitativní posun v otázce institucionálního zabezpečení udržitelného rozvoje v České republice. Na základě materiálů, v nichž Ministerstvo životního prostředí zpracovalo závěry summitu, přijala vláda 16. prosince 2002 usnesení č. 1286 k průběhu a výsledkům Světového summitu o udržitelném rozvoji, ve kterém pověřila ministra životního prostředí předložit návrh postupu institucionálního zabezpečení udržitelného rozvoje na národní úrovni.

    V této době rovněž vznikl projekt O NÁS? S NÁMI! aneb strategie udržitelného rozvoje ČR očima aktérů z environmentální, ekonomické a sociální oblasti. Hlavním cílem projektu je zapojení aktérů ze všech oblastí společenského života do přípravné fáze zpracování strategie udržitelného rozvoje.

     Přípravu strategie udržitelného rozvoje v rámci projektu chápeme jako průřezovou, mezisektorovou činnost, která ve všech svých fázích vyžaduje aktivní účast a spolupráci veřejné správy a občanské společnosti. Organizace a instituce, které se do projektu zapoujíi vyjadřují svá stanoviska k prosazování udržitelného rozvoje v problematických oblastech společenského života České republiky. 

     Hlavní část projektu spočívá v realizaci 12 tématických odborných diskusí mezisektorového charakteru. Partnersky se na projektu podílí nezisková organizace Partners Czech,  která jednotlivá setkání facilituje.

     Odborných diskusí se účastní organizace a instituce, které celostátně či regionálně působí v těchto oblastech:
•	ekologie a životní prostředí
•	lidská práva
•	obchod a průmysl
•	odbory
•	sdružení rodičů, dětí a mládeže
•	veřejná správa a samospráva
•	ženské a feministické hnutí
•	a jiné organizace.

     Tento dokument se věnuje problematice vztahu člověka, průmyslu a udržitelného rozvoje, energetické politice a problémům spojeným s používáním chemických látek. Diskuse se aktivně zúčastnilo 17 zástupců organizací z environmentální, ekonomické i sociální oblasti. Dokument tak mapuje nejen přístup průmyslové sekce k této problematice, ale i názory a postoje dalších oblastí.

 Výstup je určen jako podklad pro Ministerstvo obchodu a průmyslu ČR, které odbornou diskusi aktivně podpořilo – odborně i finančně.

Člověk a průmysl

I. Vztah člověka, průmyslu a udržitelného rozvoje

1)	Průmysl slouží k uspokojování potřeb člověka

2)	Průmysl nemůže vyrábět to, o co není zájem 
V racionální společnosti jsou potřeby a názory lidí limity průmyslové výroby.

3)	Člověk je jen jeden  
Ať je to ochránce přírody, konzument nebo výrobce – vždy je to ČLOVĚK.

4)	Průmysl může přispívat ke zkulturnění krajiny 
Průmysl nesl a ještě z části nese silný příspěvek ke zkulturnění krajiny – např. : Baťa – Zlínsko 
                       Český Krumlov
                       Jakub Krčín z Jelčan – rybníky v Jižních Čechách 

5)	Průmyslovou činností jsou nejvíce zatíženi pracovníci, technici, podnikatelé, manažeři a jejich rodiny, protože žijí v místech průmyslové činnosti
Zpětná vazba mezi člověkem a průmyslovou činností. 

6)	Koncept udržitelného rozvoje zahrnuje “tři Pé”  - planeta, profit a populace

7)	Problém udržitelného rozvoje a komunikace s veřejností vede k přežívání mýtů 
V současnosti přežívá spousta mýtů o fungování průmyslu, kapitálu. Velký podíl mají na situaci média.

AD 1) – 7):

Ad 1) Průmysl slouží k uspokojování potřeb člověka
•	Ne vždy průmysl slouží člověku.
•	Je nutné správně chápat vztah člověka a průmyslu. Průmysl nesmí vyrábět, proto aby vyráběl, ale pro lidi. Výrobci se musí chovat zodpovědně.

Ad 2) Průmysl nemůže vyrábět to, o co není zájem
•	Zájmů je mnoho (kolik lidí tolik různých zájmů), proto se lidé musí chovat odpovědně.
•	Průmysl prostřednictvím komerční reklamy uměle vytváří potřeby – tzv. “kvazipotřeby”.

Ad 3) Člověk je jen “jeden”
•	Člověk je obecně jeden, není možné vytvářet nové třídy – například “člověka-manažera” nebo “člověka-ochránce přírody”
•	Existuje velké množství lidí s různými zájmy, které se nekryjí.
•	Různost kultur – není možné kultury slučovat do jedné.

Ad 4) Průmysl může přispívat ke zkulturnění krajiny
•	Průmyslová výroba může krajinu nejen zkulturňovat, ale často také devastovat.
•	V zájmu profitu ničí průmyslová výroba planetu.

Ad 5) Průmyslovou činností jsou nejvíce zatíženi pracovníci, technici, podnikatelé, manažeři a jejich rodiny
•	Neplatí v případě nadnárodních společností. Nadnárodní společnosti zpravidla nemívají sídla v místech výrobních jednotek. 

Ad 6) Koncept udržitelného rozvoje a průmysl
•	Princip “tři Pé”  - planeta, profit a populace nebo-li environmentální, ekonomický a sociální pilíř.
•	Je nutné si uvědomit, že průmysl nemůže existovat bez ekosystémů (které jsou zdrojem surovin) a na druhé straně člověk nemůže existovat bez průmyslu. Některé podniky a firmy si tento vztah uvědomují a snaží se využívat technologie příznivé k životnímu prostředí, šetří zdroje či energie atd.
•	Udržitelný rozvoj nelze vnímat jako něco stacionárního – je to dynamická rovnováha.
•	Je nutné šetřit zdroje a hospodařit s odpady.

Ad 7) Problém udržitelného rozvoje a komunikace s veřejností vede k přežívání mýtů
•	Informovanost je základem komunikace – pokud je informovanost na špatné úrovni – nemohou lidé efektivně komunikovat o důležitých věcech.
•	V současnosti je informovanost na velmi nízké úrovni.

II. Nadnárodní korporace, střední a malé podniky

     Při řešení problémů musíme přihlížet k charakteru ekonomických subjektů. Musíme rozlišovat zda se jedná o nadnárodní korporace nebo malé a střední podniky. Příležitost pro český průmysl je v inovativním jednání a nových technologiích – například firma Ekotest expandovala na světové trhy.

1) Nadnárodní korporace
•	Nadnárodní korporace mají velký vliv a moc. 
•	Často stanovují pravidla soutěže, snaží se omezovat konkurenci.
•	Pravidla tržní soutěže musí určovat odpovědní nikoliv mocní.

2) Střední a malé podniky
•	Malé a střední podniky jsou dynamičtější a častěji přináší inovace.
•	Zajišťují lokální vybavenost.
•	Některé normy Evropské unie mohou vést k útlumu malého a středního podnikání.

3)	Odpovědnost průmyslu
•	Odpovědnost průmyslu nelze zužovat pouze na environemtální oblast, protože souvisí i s dalšími – například se sociální oblastí.

•	Lokální odpovědnost průmyslu je někdy problematická – např. po té co nadnárodní firma z regionu odejde, dojde-li v důsledku její činnosti k znečištění životního prostředí, firma za ní nepřebere zodpovědnost, protože již v této době funguje v jiné zemi.

•	K lokální odpovědnosti patří tzv. princip dohody o dobrém sousedství – podnik ví, že bude v daném regionu i za 10 let, zaměstnává místní lidi, kteří jsou spjati s místní kulturou a podmínkami. Vzájemné dlouhodobé soužití podniku a lokální společnosti je z dlouhodobého hlediska výhodné.

•	Globalizace je anonymní, nadnárodní korporace stanovují vlastní pravidla hry – necítí lokální zodpovědnost, protože mohou kdykoliv odejít tam, kde jsou náklady nižší.

•	Odpovědnost firem musí být komplexní a všude na světě stejná – u nadnárodních firem by mělo platit, že budou stejně odpovědně přistupovat k regionu a zaměstnancům v USA jako v zemích Jižní Ameriky.

•	Je nutné vnímat důsledky průmyslové činnosti z dlouhodobého hlediska. Sledovat vliv na zdraví člověka, životní prostředí atd.

•	Důvěra v průmysl musí být stále obnovována.

4)	Odstraňování starých ekologických zátěží v ČR
•	Ze zákona musí být staré ekologické zátěže řádně zajištěny – dohlíží MŽP. Nedostatečné zajištění ve Spolaně vedlo k znečištění životního prostředí např. během povodní v roce 2002.

•	U bývalých státních podniků zajištění a odstranění starých zátěží hradí stát. MŽP ČR rozhoduje po odborné stránce. Fond národního majetku přiděluje finance.

•	Za 12 let odstraněno pouze 10% starých ekologický zátěží.

•	Neexistuje jednotný registr starých ekologických zátěží. Vlastní registr má: 1) Ministerstvo životního prostředí ČR  
                     2) Ministerstvo pro místní rozvoj ČR
                     3) Fond národního majetku
                     4) Ústav územního plánování v Brně

•	Neznáme všechny staré ekologické zátěže. Některé podniky například odpad zakopávaly ve svém areálu, a to i v průběhu několika desetiletí. Není známo kolik takových zátěží existuje. Mohou být velmi nebezpečné. Výsledkem je, že nový vlastník vůbec nemusí vědět, že na pozemku podniku je takováto zátěž.

III. Nástroje pro sledování udržitelnosti v průmyslu

•	IPPC – Integrovaná prevence znečištění

•	IRZ (PRTR) – zveřejňování škodlivin z jednotlivých závodů

•	Zveřejňování škodlivin v jednotlivých výrobcích

•	REACH – souborný přístup

IV. VĚDA

•	Věda přináší do průmyslu inovace.

•	Podnikatelé by se měli stát “mecenáši” vědy – ve větší míře financovat vědecký výzkum.

•	Konkrétní příklad: British Petroleum financuje výzkum alternativních zdrojů.

•	Průmysl by měl promýšlet svoji vlastní udržitelnost a dlouhodobost, a to mu právě může poskytnout věda a inovativní jednání.

CHEMIZACE  A MY OBČANÉ

I.	VÝCHOZÍ STAV

•	Rizikové chemické látky záměrně či nekontrolovatelně unikají do životního prostředí. Tyto látky mohou být perzistentní, bio-aktivní a karcinogenní, mohou se pohybovat z místa na místo - ohrožují lidské zdraví a životní prostředí. V současnosti nalezneme chemické látky téměř všude – např. i Antarktidě.

•	Mnoho účinků chemických látek dosud neznáme, přesto tyto látky používáme. 

•	Podstatnou část nákladů (škody na životním prostředí/zdraví) nese společnost, ale profit převážně průmysl a obchod. Chemický průmysl se potýká se zvýšenou nemocností zaměstnanců a nese s tím spojené náklady.

•	Výchozí stav je potřeba změnit.

II.	PRINCIPY ZMĚNY VÝCHOZÍHO STAVU

1)	Internalizace externích nákladů – životní prostředí, zdraví
Jestliže firma způsobí nějaký negativní dopad, je tento dopad součástí ceny pro spotřebitele. Cena dnes velmi často neodpovídá skutečným nákladům. 

2)	Efektivní management informací o chemických látkách
•	O vlivu chemických látek na životní prostředí

•	O obsahu chemických látek v produktu – u zahraničních výrobků zajistit překlad do češtiny.

•	Spotřebitel by měl být přesně informován o složení výrobku – o chemických látkách – tak má možnost zvolit, zda si koupí levnější výrobek s obsahem nebezpečných chemických látek nebo bezpečný výrobek.

•	Občané by měli být dostatečně informování o oběhu látek v přírodě, o jejich vlivu na životní prostředí, organismy a člověka – hromadění látek v organismech, mutacích apod. To vede k pochopení problémů chemizace. Klíčovou roli v této oblasti sehraje vzdělávání.

•	Nedostatečná informovanost populace může vést až k chemofobii, kdy dochází ke “skandalizaci” chemických látek, které nemusí být škodlivé.

3)	LCA – hodnocení životního cyklu výrobku
•	U každého nového výrobku, který přichází na trh musíme vyhodnotit jeho LCA.

4)	Princip předběžné opatrnosti
•	Apriori předpokládat škodlivost látek – tj. nebudu používat chemickou látku, o které nevím, co může způsobit nebo jak bude ovlivňovat zdraví člověka nebo životní prostředí.

•	U rizikových látek zvážit míru jejich škodlivosti.

•	Musíme rozlišovat kvantitavní i kvalitativní důsledky chemizace životního prostředí.

•	Toxicita látek je různá a nelze je hodnotit pouze podle objemu.

5) Bezpečnost chemického průmyslu 
•	V České republice pracuje meziresortní komise pro chemickou bezpečnost – dosud nebyla přijatá efektivní strategie bezpečnosti chemického průmyslu. Příklad - Spolana a události v době povodní 2002.

•	Nedodržování bezpečnosti – například výstavba chemických podniků v zalidněných oblastech (např. Bhopál - Indie) nebo nevhodné územní plánování – tj. osidlování prostorů kolem chemických továren(v ČR např. v Ústí nad Labem).

•	Je třeba zlepšit podmínky zabezpečení výroby chemických látek.
 
•	Některé chemické výroby by měly mít stejná bezpečnostní opatření jako jaderné elektrárny.

6)	Princip substituce
•	Zvážit míru škodlivosti a využívat náhradu.

•	Pokud existuje bezpečnější alternativa k dané škodlivé látce využívat ji.

7) Princip odpovědnosti
•	Po havárii v Bhopálu přistoupili některé chemické podniky k využívání nástroje Responsible care (odpovědnosti).

•	Podniky mají možnost získat značku Responsible care, označení nemá velkou vypovídací hodnotu – tuto značku měla firma zodpovědná za tragédii v Bhopálu i Spolana v době povodní. 

•	Odpovědnost chemického průmyslu často závisí i na lokálních institucích.

8) Bench marking
•	Porovnání výrobků a služeb obdobného charakteru od různých výrobců a poskytovatelů služeb – porovnává se kvalita, trvanlivost, použité materiály, šetrnost k životnímu prostředí,…

ENERGETICKÁ POLITIKA A ČISTÉ ENERGIE

Výroba energie má strategický charakter, protože moderní společnost je zcela závislá na různých druzích energií. Přerušení dodávek energie, např. ve velkých městech,  může způsobit obrovské problémy (např. přerušení dodávek elektrické energie v New Yorku v roce 2003).

I.	CÍLE A POTŘEBY

1)	Definovat minimální úroveň spotřeby energie V České republice:
•	V první řadě musí být definována objektivní, průměrná spotřeba na příštích 10, 20 let.

•	Musíme počítat s rezervu +- 10%.

2)	Energetickou koncepci musíme modelovat podle potřeb ne zdrojů.

II.	ZPŮSOBY VÝROBY

•	Preference:

1)	Obnovitelné zdroje 
•	musíme si dát pozor na matoucí kategorizaci zdrojů – některé zdroje, které jsou vedeny jako obnovitelné nebo příhodné pro životní prostředí takové ve skutečnosti být nemusí.

•	Příklad: vodní elektrárny v závislosti na velikosti – stavba velké vodní elektrárny – dojde k narušení ekosystémů, změně mikroklimatu, zaplavení velkých obytných ploch,…

2)	Jaderné elektrárny 
•	nesmíme zanedbat výzkum výroby jaderné energie pro větší efektivitu, ale paralelně zkoumat alternativní a obnovitelné zdroje energie. V ceně není započítáno nakládání s nebezpečnými odpady z těchto elektráren a náklady na zajištění bezpečnosti. To by se mělo promítnout do ceny.

3)	Odpady 
•	na různých úrovních využít odpady jako možné zdroje energie

4)	Fosilní paliva 
•	minimalizovat využívání fosilních paliv jako zdrojů energie.

!Tato preference musí být zachována bez ohledu na cenové relace!

III.	SPOTŘEBA ENERGIE

•	V blízké budoucnosti není realistické, že by se spotřeba energie snižovala. Zůstane na stejné úrovni jako dnes nebo poroste. Je důležité, aby tento nárůst spotřeby energie nebyl enormní.

•	Některé prognostické odhady uvádí, že se spotřeba energie v následujících 30 letech může vzrůst až o dvě třetiny dnešní spotřeby.

•	Měla by se zvýšit efektivita využívání spotřeby energie. Maximálně snížit energii na jednotlivé aktivity – to klade požadavky na zlepšení technologií – např. lepší izolace budov,…

•	Při distribuci energie je nutné omezit ztráty a to zejména ztráty přívodu energie/tepla ke spotřebitelům.

•	Využívat nových technologií pro výstavbu a rekonstrukci starých budov pro bydlení a výrobu. Měly by být aplikovány například skandinávské normy. 

•	Měla by se preferovat železniční a lodní doprava proti dálniční a silniční dopravě. Celkově by se měla snížit míra dopravy.

IV.	CENA ENERGIE

•	Není realistický předpoklad, že se cena energie bude snižovat. Důležitá je otázka ceny energie jako regulace spotřeby.

•	Otázka ekonomických cen energie se sociální korekcí.

•	Nabídka alternativních zdrojů spotřebitelům za vyšší cenu. Tomuto trendu oponovala část diskutujících. Bylo upozorněno na doporučení Světové banky, která navrhuje, aby ti, co využívají neobnovitelné zdroje by měli dávat vyšší finanční prostředky na výzkum obnovitelných zdrojů. Nikdy nevyužívat obnovitelné zdroje, tak aby nebyly schopné se reprodukovat.

V.	ZDROJE ENERGIE

•	Energetické zdroje jsou limitovány (např. fosilní zdroje) a jsou zdrojem znečištění ekosystémů, proto je nutné zvolit nejčistší zdroje energie. Volba nejčistší energie může být velmi konfliktní. Někteří považují za nejčistější energii jadernou, která má zároveň velké množství odpůrců.

•	Při zavádění nových průmyslových technologií by měla být hlavním kritériem spotřeba energie, spotřeba přírodních zdrojů atd. Ve větší míře využívat tzv. Faktor 4.

•	Důležitá je koordinace státní politiky mezi jednotlivými ministerstvy v oblasti energií a obnovitelných zdrojů.

ODKAZY

A.	ČESKÉ ODKAZY

•	MPO ČR – Obnovitelné a netradiční zdroje energie
http://www.mpo.cz/CZ/Energetika_a_suroviny/Obnovitelne_a_netradicni_zdroje_energie/default.htm

•	MPO ČR – Programy podpory v energetice
http://www.mpo.cz/CZ/Energetika_a_suroviny/Programy_podpory_v_energetice/default.htm

•	IPPC – Integrovaná prevence a omezování znečištění
http://www.ippc.cz/default.asp?zkr=1881
					
•	Energetika a životní prostředí
http://www.env.cz/env.nsf/dd5cab6801f1723585256474005327c8/52e21d1e878a30f5c1256b75004d04c3?OpenDocument

•	Surovinová politika v oblasti nerostných surovin a jejich zdrojů
http://www.env.cz/env.nsf/dd5cab6801f1723585256474005327c8/52e21d1e878a30f5c1256b75004d04c3?OpenDocument

B. Zahraniční odkazy

•	UN – Commision on Sustainable Development
http://www.un.org/esa/sustdev/csd/csd.htm
Komise OSN pro udržitelný rozvoj

•	World Business Council for Sustainable Development
http://www.wbcsd.ch/templates/TemplateWBCSD4/layout.asp?MenuID=1
Koalice 165 mezinárodních společností - prosazování udržitelného rozvoje prostřednictvím třech pilířů ekonomického růstu, ekologické rovnováhy a sociálního pokroku.

•	OECD - Sustainable Development - Corporate Responsibility
http://www.oecd.org/topic/0,2686,en_2649_33765_1_1_1_1_37425,00.html
Odpovědnost firem

•	OECD –Environment and Sustainable Development: Economic Issues
http://www.oecd.org/topic/0,2686,en_2649_34589_1_1_1_1_37425,00.html
Ekonomické problémy v oblasti ŽP a UR

•	OECD - Environmental Impacts of Production and Consumption
http://www.oecd.org/topic/0,2686,en_2649_34289_1_1_1_1_37425,00.html
Ekologické dopady spotřeby a výroby

•	OECD – Trade, Investment and Environment
http://www.oecd.org/topic/0,2686,en_2649_34287_1_1_1_1_37425,00.html
Obchod, investování a životní prostředí

•	OECD – Energy
http://www.oecd.org/topic/0,2686,en_2649_37459_1_1_1_1_37459,00.html
Energie

•	UN – Research, Development Technology and Innovation
http://europa.eu.int/comm/research/index_en.cfm

											
Faktory ovlivňující životní prostředí: průmysl, chemizace a energie

Datum:                                  9.12. 2003 
Čas:                                      10:00 hod. - 14:00 hod.
Místo:                                   IEEP VŠE, Štěpánská 18, Praha 1 

PROGRAM 

Úvod 10:00 – 10:20 hod.
Seznámení účastníků, cíle jednání

Odborné příspěvky 10:20 – 11:20 hod.
1)	Ing. Josef Zbořil (Svaz průmyslu a dopravy) – Chemizace a evropská legislativa
2)	MUDr. Miroslav Šuta (Konzultant v oblasti ekologických a zdravotních rizik, Greenpeace) – Chemizace a životní prostředí
3)	Ing. Petr Honskus – Nejčistší energie je ta, kterou nemusíme vyrábět

Workshopy 11:20 – 12:00 hod.
1)	Člověk a průmysl
2)	Chemizace a my 
3)	Energetická politika a čisté energie

Přestávka 12:00 – 12:20 hod

Odborná diskuse, závěry 12:20 – 14:00 hod.

Závěr 14:00 hod.

Účastníci diskuse
	Název organizace	Jméno a příjmení	
1		Petr Honskus	
2	Časopis Vodní hospodářství	Václav Stránský	
3	Česká křesťanská akademie	Jiří Nečas	
4	Česká manažerská asociace	Tibor Kovalský	
5	Český ekologický ústav	Jan Zeman	
6	Ekolog. konzultant, Greenpeace	Miroslav Šuta	
7	Enviproteko	Josef Konečný	
8	Francouzsko-česká kancelář pro ŽP	Zdenka Dobiášová	
9	Hnutí Duha	Tomáš Gottstein	
10	Klub ekologické výchovy	Danuše Kvasničková	
11	Ministerstvo průmyslu a obchodu ČR	Ladislav Špaček	
12	Ministerstvo zemědělství ČR	Eduard Vondráček	
13	Misterstvo průmyslu a obchodu ČR	Bohumila Andělová	
14	Nadace Partnerství	Ondřej Velek	
15	REI	Bohumil Navrátil	
16	SOJKA	Jan Mátl	
17	Svaz průmyslu a dopravy	Josef Zbořil