Práva účastníků správního řízení

	1) Právo být informován o zahájení řízení (§ 18 odst. 3 SprŘ): Zahajuje-li se řízení na návrh, je navrhovatel zpravidla povinen již ve svém návrhu uvést účastníky budoucího řízení, pokud jsou mu známi. Stanovení úplného okruhu účastníků je však povinností správního orgánu. Ten je současně povinen všem účastníkům oznámit zahájení řízení a stanovit jim lhůtu pro uplatnění námitek a připomínek. Oznámení se většinou doručuje účastníkům osobně, tj. poštovní zásilkou a do vlastních rukou. Pouze v některých případech lze oznámit zahájení řízení prostřednictvím veřejné vyhlášky (§ 26 SprŘ).

	2) Právo zvolit si zástupce pro řízení (§ 17 SprŘ). Každý účastník řízení má právo dát  se zastupovat advokátem nebo jiným zástupcem, kterého si zvolí. Zástupce musí být určen na základě písemné plné moci nebo prohlášení do protokolu. Jménem organizace jedná v řízení její statutární zástupce nebo může organizace zplnomocnit jinou osobu.  

	3) Právo být informován o významných skutečnostech v řízení. Jedná se zejména o datum a místo ústního jednání a místního šetření, přerušení a zastavení řízení a v neposlední řadě oznámení rozhodnutí. Oznámení o těchto skutečnostech musí správní orgán účastníkům doručit do vlastních rukou (s výjimkou oznamování veřejnou vyhláškou). Kromě toho by však účastník měl být seznámen i s dalšími, věcně významnými okolnostmi, jako např. stanovisky dotčených orgánů, závažnými novými poznatky o poměrech v území (výsledky hlukové nebo smogové studie) apod.
 
	4) Právo nahlížet do spisu (§ 23 SpŘ) bez povinnosti prokazovat „odůvodněnost“ tohoto požadavku, včetně práva pořizovat si ze spisů výpisy a opisy, přičemž toto právo se  vztahuje  i na pořizování kopií za cenu odpovídající nákladům na jejich pořízení, pokud je to v technických možnostech stavebního úřadu. Těchto práv může účastník využít kdykoliv během řízení až do právní moci vydaného rozhodnutí.

	5) Právo navrhovat a předkládat důkazy a vypracování znaleckých posudků, (§ 33 SpŘ) kterými chtějí podpořit svá tvrzení a hájit své zájmy. Správní orgán je povinen se těmito návrhy zabývat. Účastník může například navrhovat provedení měření a vyhodnocení škodlivých dopadů činnosti na území, ale také zajistit sám měření hluku nebo emisí, nechat vypracovat posudek týkající se statických změn apod., přičemž správní orgán je povinen se dodanými podněty zabývat a vzít je v úvahu. Dále mohou účastníci navrhovat např. provedení měření a šetření, biologického hodnocení nebo hlukové studie, která by měla být zajištěna dotčenými orgány. 

	6) Právo osobně se účastnit  ústního jednání, klást otázky svědkům a znalcům a vyjadřovat se k důkazům a tvrzením ostatních účastníků a dotčených orgánů a ke všem ostatním skutečnostem v průběhu řízení (§ 21 SpŘ), přičemž tyto připomínky musejí být zaprotokolovány. Protokol je záznam o všech důležitých skutečnostech v řízení, který vede správní orgán. Pořizuje se zejména na závěr ústního jednání, po provedení důkazu, po osobním vyjádření účastníka atd. Po sepsání musí být protokol přečten všem osobám, které se zúčastnily jednání, a těmito osobami podepsán, případně se do protokolu uvede důvod, pro který jej někdo s účastníků odmítl  podepsat. Protokol slouží jako základní důkaz o průběhu řízení.

	7) Právo vyjádřit se před vydáním rozhodnutí ke všem podkladům pro rozhodování, a ke způsobu jejich zjištění, případně žádat jejich doplnění, (§ 33 odst. 2 SpŘ). Je nepřípustné, aby účastník neměl možnost vyjádřit se k některému z podkladů rozhodnutí, protože s ním nebyl seznámen. Takováto situace by byla důvodem ke zrušení rozhodnutí.
	Např. v  územním řízení jde především o  právo podat námitky proti návrhu (§ 36 StavZ), v nichž mohou účastníci napadnout jak formální, tak věcné nedostatky návrhu a záměru  (tedy buď skutečnost, že návrh neobsahuje některou s výše uvedených povinných náležitostí, nebo že záměr neodpovídá zákonným požadavkům - viz kapitola o územním rozhodnutí).  Tyto námitky musí být zahrnuty do spisu. Lze též žádat provedení nových důkazů ještě před vydáním rozhodnutí. 
	 8) Právo podat odvolání proti vydanému rozhodnutí (§ 53 SpŘ).

	9) Právo podat správní žalobu (k soudu) proti pravomocnému rozhodnutí.   

	10) Právo na právní pomoc a poučení ze strany správního orgánu, zejména v tom smyslu, aby účastníci pro neznalost právních předpisů neutrpěli v řízení újmu (§ 3 odst. 2, § 19 odst. 3 SpŘ). Jedná se o jednu z obecných základních zásad správního řízení, která je prolomením principu „neznalost zákona neomluvá“. Správní orgán by např. měl účastníky jednoznačně informovat o lhůtách, v nichž mohou uplatnit svá práva, včetně možnosti podat odvolání - důležité je to např. při komplikované úpravě doručování veřejnou vyhláškou. Rovněž by je měl upozornit na případná formální pochybení v jejich podáních tak, aby mohlo dojít k včasné nápravě,  případně jim pomoci s jejich odstraněním. Tyto své povinnosti  správní orgány většinou neplní, což však není důvodem k tomu, aby se jich účastníci řízení nedomáhali. 

11) Posuzování dle obsahu (§ 19 SprŘ). Velmi úzce souvisí s předchozím právem. Předpokládá se, že účastník řízení nemusí být vždy detailně seznámen s úpravou obsaženou v právních předpisech, proto správní orgány musí být benevolentnější ve svých nárocích na formu a obsah podání účastníků. Postačí, pokud lze z podání vyčíst kdo jej činí, které věci se týká a co se navrhuje.

	12) Právo namítat podjatost pracovníka správního orgánu a žádat jeho vyloučení z projednávání a rozhodování o věci, jestliže se zřetelem na poměr pracovníka k projednávané věci, k účastníkům řízení nebo jejich zástupcům lze pochybovat o tom, že jeho rozhodování bude nestranné (§  9 a následující SpŘ). Účastník je podle správního řádu přímo povinen tyto okolnosti správnímu orgánu oznámit, pokud se o nich dozví. O vyloučení pracovníka  z účasti na řízení z důvodu podjatosti rozhoduje jeho nadřízený. 

13) Právo na to, aby správní orgán rozhodoval ve lhůtách stanovených správním řádem (§ 49 SprŘ). Správní orgán má povinnost rozhodovat bezodkladně nejdéle do třiceti dnů od zahájení řízení. Ve zvláště složitých případech může být lhůta prodloužena na šedesát dnů. Nelze-li vzhledem k povaze věci rozhodnout ani do šedesáti dnů, může být lhůta prodloužena nadřízeným orgánem. Účastník řízení o tom však musí být písemně informován. 

14) Právo na využití opatření proti nečinnosti (§ 50). Účastník řízení má právo na to, aby v případě nečinnosti orgánu, který je povinen ve věci rozhodnout, rozhodl místo něho nadřízený (odvolací) orgán. Účastník řízení ho o to musí písemně požádat.

15) Právo na rozhodování v souladu s právními předpisy (§3 odst. 1). Nejde ve své podstatě o právo účastníka, ale spíše o povinnost správního orgánu, jejíž plnění může účastník v řízení požadovat.

(Materiál zveřejňujeme s laskavým svolením Ekologického právního servisu – http://www.eps.cz)